Team Wild Animals Only Released On: Www.HoundDawgs.org.
DÖDEN ÄR HÄR
Vi är vilse.
- Nej då. - Vi är på Laurel.
Det här är mina kvarter.
Stanna bilen.
- Vad är det? - Det här är min gata.
Jag måste gå.
- Måste kolla till dem. Ledsen. - Adrian...
Jag måste ta farväl.
Bensinen är snart slut.
- Har dina föräldrar bil? - Ja.
Jag löser bensinproblemet.
BASERAD PÅ STEPHEN KINGS DIMMAN.
Kommer strax.
- Jag följer med. - Jag klarar mig.
Det är lugnt.
- Jag hjälper till att tanka. - Jag stannar här.
Nathalie, berätta vad som händer.
När inträffar miraklet?
Den svarta våren är miraklet.
Skitsnack!
När det hände 1860...
var det efter ett övergrepp på en tjej, och nu har det hänt igen.
Naturen tog Mikhail för att han hade gjort hemska saker som han åkte i fängelse för.
Naturen tog Link för det han gjorde mot mig.
Och Romanov för att han beordrade Link.
Och varje gång skonade hon mig.
Tänk på det innan ni ifrågasätter mig igen.
Jag saknar den.
Ska du gå ut dit igen?
Snart.
När jag vet vad den vill att jag ska göra.
Bäst du inte rör mig. Din mamma kommer skjuta handen av mig.
Trots att den är bränd så gillar jag den.
Nåt nytt från västfronten?
De grälar en massa om hur ransonerna ska fördelas.
Det är mest Gus och hans räknare.
Han har börjat prata om att bunkra.
Expeditioner.
Han frågar efter frivilliga.
Jag kan tänka mig att det går trögt.
Det här kommer att gå illa.
Det är redan illa.
Det kommer att bli ännu värre.
- Kan jag göra nåt? - Du kan leta reda på ett rum åt mig.
Ett rum utan fönster.
Får jag slå mig ner?
Självfallet. Varsågod.
Vi gifte oss här.
- Liza och jag. - Vigde Romanov er?
Ja.
Och han begravde henne också.
När han gjorde det sa han:
"Gud hör bön om du bekänner din tro på Honom."
Ett kyrkligt sätt att säga: "Det var ditt fel som inte bad tillräckligt."
Jag är glad att han inte kom tillbaka.
När du kom in genom dörren ensam...
kände jag mig...
lättare.
Det måste ha varit svårt för dig.
Vad?
Att ta hand om ett barn ensam.
Min mamma var inte...
Hon var inte närvarande.
Så jag vet hur det är att bli uppfostrad av en pappa som...
Det var det sista jag önskade Jay.
Men så blev det.
Jag hade ingen aning om vad jag gjorde.
Jag vet inte hur man...
pratar om saker eller lär nån
hur man ska vara...
en människa.
Och jag misslyckades.
Jag uppfostrade en pojke som...
Vadå?
Jag tror att han gjorde det.
Jag tror att en del av mig förstod redan samma kväll,
men när jag gick ut efter dig i dimman kände jag det i hela kroppen.
Jag tror att han våldtog henne.
Kom.
Hej, pappa.
Det står mat på spisen om du vill ha.
Var är mamma?
I vardagsrummet.
Tredje dagen efter dimman kom
kunde hon inte sova. Hon var så rädd.
När jag vaknade stod hon på verandan.
De hade tagit henne.
Vilka?
Fåglarna.
Stora flockar.
Jag hämtade bössan, men då var det för sent.
Allt är mitt fel.
Jag uppfostrade honom.
- Du är en bra människa. - Nej.
När hon dog så miste jag honom med.
Hur kommer man över en förlust?
Hur kommer du över Benedict?
Visste du att spåren som flygplan lämnar på himlen
innehåller miljöfarligt sjukhusavfall?
Så mycket hemskheter i världen.
Fruktansvärt.
Onda människor. Onda, onda människor
som skadar själva upphovet till livet.
Och nu har Moder Jord fått nog.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Det gör du visst.
Du har blivit förblindad av samhället, men innerst inne vet du.
Du vet, och det är inte ditt fel.
- Du behöver bara öppna ögonen. - Hur gör jag det?
Känn ditt syfte.
- Jag vet inte vad jag har för syfte. - Jo.
- Berätta vad det är. - Känn efter. Lita på dina instinkter.
- Jag har nog inga. - De är bättre än du tror.
- Jag har inget syfte. - Allt i naturen har ett syfte.
Även våldet.
Djur dödar för att överleva. Inte för nöjes skull.
Det gör bara människor, och när de gör det så inkräktar de på naturens ordning!
Det är därför svarta våren är här.
De är här för att ta inkräktarna.
Jay?
Mitt syfte är att återställa ordningen.
Det har det alltid varit.
Du har bara följt fel lag.
Klär jag i den?
Jättesnyggt.
Kom!
Herregud.
Tusan.
Nu tar jag dig.
- Gick det bra? - Tur att jag tog en stor hjälm.
- Vänta, så kommer jag. - Det är lugnt.
- Gick det bra? - Jadå.
Känns det här lockande?
Vadå?
Du vet... Trädgårdsmöbler, grillfester, julbelysning...
Jag minns inte, om du minns?
Jo, men vad säger magkänslan?
Det låter rätt trevligt.
Tycker du inte?
Nej.
Restaurangdelen är nog närmare.
- Det är 800 meter dit. - Efter en vecka utan ström...
är nog maten för dålig för att det ska vara mödan värd.
- Vi kanske ska satsa på Pricemart. - Den kan redan ha blivit plundrad.
- Vet ni vad hon gör nu? - Vem?
Ni vet. Alex.
- Vad gör hon, Shelley? - Kysser pojken hon anklagade för våldtäkt.
- Herregud! - Det angår inte oss.
Det är nåt som inte stämmer.
Hör på... Jag vet inte hur det är att förlora ett barn,
men det kunde ha hänt vem som helst.
Det du gör är farligt. Du måste sluta.
- Låt henne prata. - Hon var där inne med min dotter.
Hon rörde inte ett finger, och sen såg jag henne komma ut från dimman utan skråma.
- Låter inte det konstigt? - Det låter som rena snurren.
- Hon miste sin dotter. - Hon riskerar att skapa hysteri.
Jaså, den sörjande kvinnan är hysterisk?
Är det så du hanterar det här?
Hon har en poäng.
Jag försöker bara skydda min galleria.
Det är inte din galleria.
Var har ni varit?
Åkt rullskridskor.
- Din mamma letar efter dig. - Naturligtvis.
Det finns värre saker än en mamma som bryr sig.
Vi behöver vatten.
Det finns i förrådet under servicekorridoren.
Kan du fixa det?
Självklart.
Toppen.
Hallå!
Öppna!
Släpp ut mig!
Trodde du att jag tänkte låta dig fortsätta så där?
- Att du skulle få skada henne igen? - Öppna!
Du kan inte göra så här.
Jodå.
Eve?
Eve! Eve!
Släpp ut mig!
Hjälp!
Du har väl inte ens gråtit.
Din mamma hade världens största hjärta.
- Jag har gråtit varje dag. - Du kan inte gråta.
Klart jag kan.
Du har aldrig älskat mig.
Det är sant.
Om jag kan älska så måste det vara dig det är fel på, inte på mig.
En pappa ska älska sin son.
Och en man ska älska kvinnor, så vi är väl defekta båda två.
Nu slipper vi ljuga för varandra.
Det är dags för mig att ge mig av. Nu vet jag vad den vill att jag ska göra.
- Vad? - Connor avslöjade en hemsk hemlighet.
Hans son våldtog Copeland-flickan.
Sist han hörde av sonen var han i gallerian. Så vi måste dit.
Varför det?
Så att vi kan offra dem som inkräktat på naturens ordning.
Bara när vi blivit renade från smittan
kommer den att ge sig av och lämna oss i fred
och i harmoni med varandra igen.
- Jag förstår inte. - Det betyder ännu mer våld.
- Det är meningsfullt våld. - Vad är skillnaden?
Att skörda liv skapar liv.
- Varför Jay? - För att han våldtog flickan.
- Han utlöste allt, precis som 1860. - Hur vet du det?
Hon har haft rätt om allt annat.
Var är fader Romanovs gud?
Vi är redo.
Jag har hittat en väg.
Följ med oss.
Hjälp oss återställa ordningen.
Hjälp!
Snälla!
Släpp in mig.
- Är du beväpnad? - Nej, jag ska inte skada er.
- Ni är mr Copeland! - Vem är du?
Vic. Jag jobbar i tv-spelsbutiken. Släpp in mig! Jag känner Alex!
- Har du sett henne? - Ja, jag kom precis från gallerian.
Alex ljög för oss. Eve har också ljugit.
Har du sett om Jay är tillbaka?
Nej. Hur så?
Han skulle bara hämta vatten. Det har gått en halvtimme.
Han är väl på toa eller nåt.
Jag tror...
Jag tar en promenad och ser om jag hittar honom.
Vänta på din mamma.
Det är lugnt. Jag kommer snart.
- Alex, vad gör du här? - Jag letar efter Jay. Har du sett honom?
- Inte sen igår kväll. - Varför håller du dig inte ifrån honom?
- Shelley... - Man brukar inte dejta sin våldtäktsman.
- Tack för hjälpen. - Såvida det inte är nåt fel på tjejen.
Tjejen som dimman vägrade röra.
- Jag bad inte om din åsikt. - Synd. För du får den ändå.
Du... Lägg av. Rör henne inte.
- Varför är du immun mot dimman, Alex? - Shelley, vi har massor av saker att göra.
Låt det vara.
- Är allt bra med Alex? - Ja, hon mår bra. Hon har överlevt.
- Är hon skadad? - Nej.
- Inte ännu. - Vad ska det betyda?
De håller på att balla ur där.
- Det är som i The Last Stand. - Vad är det?
Ett spel där man försvarar sig mot zombier och överlevare. Folk ger sig på varandra.
Jag överlevde genom att gå från hus till hus. Vart ska vi?
När mina vänner kommer åker vi till gallerian.
Toppen.
Det var kul.
Det var det.
Jag kan inte minnas att jag haft sex förut, men det här måste ha varit bra.
Du var helt okej.
Det var nog inte första gången.
Jag undrar om jag har en fru nånstans.
Det är ingen jag saknar i så fall, vilket gör allt ännu konstigare.
De på Arrowhead kanske vet.
Om jag slog ner en snubbe som ville döda mig
så borde jag nog inte återvända dit i nuläget.
Hade du...
nån innan...
allt det här?
Nej.
Bäst vi går. De väntar på oss.
BRIDGEVILLE-GALLERIAN
Kom in.
- Wes, vad kan jag hjälpa dig med? - Har du en matplan?
Jag försöker minimera riskerna, men jag har inget färdigt förslag.
Vi ska nog klara oss.
Jag är soldat. När folk pratar om att hjälp är på väg, så pratar de om mig.
Hjälpen borde ha kommit.
- Det är knappt så att folk står ut. - Jag vet.
Vi måste göra nåt.
- Jag jobbar på det som sagt. - Nej, jag menar Shelley.
Hon är en uppviglare och folk börjar lyssna på henne.
- Vad säger hon nu? - Att Alex överlevde dimman...
för att hon är en del av den, att de hör ihop.
Jösses. Det är rena vansinnet.
Vi har mat för ett dygn till, och de är redo att tro på vad som helst.
Jag ska se vad jag kan göra.
- Vem är det? - Alex pappa.
Hade ni också ihop det?
Han har alltid varit lite fjollig.
Du är vidrig.
De var mycket snällare mot mig än du var.
Även om det inte säger så mycket med tanke på vilket psykfall du är.
Du vet väl att mamma var rädd för dig?
Hon var rädd för dig.
Hon trodde nog att hon älskade dig. Det gjorde hon inte.
Hon hade inte hjärta att medge det, men hon visste.
Visste vad?
Du är ett monster.
Inte kuksugandet, det accepterade hon.
Det hade jag också gjort om du hade varit vettig.
- Du ljuger. - Alla piller hon tog...
- Hon stod inte ut med dig. - Säg inte så!
Jag vet vad du kallade henne. Hon berättade det för mig.
Hon vägrade lämna dig. Jag tänkte inte låta henne bli ett offer.
Nog har du en skruv lös alltid. Det var därför hon gick ut dit.
- Det var därför hon var så rädd. - Hon älskade mig!
Ingen kan älska dig. Inte den du verkligen är.
- Alex älskar mig. - Tills hon hittar nån som sätter på henne!
Jag gjorde det!
Jag var tvungen.
Jag kunde inte låta henne välja nån som Jay.
Det är lugnt.
Hon älskar mig.
Mamma älskar mig.
Du...
Du älskar mig.
- Vem fasen är han? - Vic. Häftig delfin.
- Han är schysst. Han kan stanna. - Det är problem i gallerian.
- Vi ska dit. - Var är Adrian?
Han är kvar där.
Fan.
- Herregud, Adrian. Vad hände? - Han... Han försökte döda mig.
Adrian, det är lugnt.
Han blev helgalen. Helt vansinnig.
Adrian, här, här...
Håll den där.
Han tänkte inte klart, okej?
Jag är ledsen. Jag borde följt med dig.
- Nu har jag ingen. - Nej.
Adrian, du har oss.
Du har oss. Du kommer alltid att ha oss, okej?
Du kommer alltid tillhöra familjen.
Okej, få se...
Du behöver desinfektionsmedel. Var är medicinerna?
- I badrummet. - Okej.
Sätt dig.
- Tack. - Självklart.
- Jag behöver jod. - Det borde finnas där.
Översta hyllan. Kanske lite plåster bara.
Nej, jag tar inga risker. Får jag se...
Okej.
Då så...
Du...
Oroa dig inte.
- Lovar du? - Vad?
Lovar vadå?
Att jag alltid kommer att vara en del av din familj, oavsett vad som händer?
Jag lovar.
Även om jag gjort nåt dumt?
Adrian, oroa dig inte.
Jag tänker inte lämna dig, okej?
Få se om vi hittar nåt annat.
Varför har ni...?
Jag ville inte vara ensam.
Va?
- Vad sa du? - Jag kunde inte förlora henne.
Hon är den enda som älskar mig.
Jag är så ledsen.
Adrian.
Adrian, vad har du gjort?
Vad har du gjort? Vad har du gjort?!
Du sa att jag alltid skulle vara en del av er familj.
Oavsett vad som händer.
Du gör mig illa.
Jay tänkte ta henne ifrån mig.
Stanna där!
Du behöver hjälp.
Säg inte så.
Jag är inte sjuk. Jag är inget missfoster.
Du... Du sa...
Du sa att jag alltid skulle vara en del av er familj.
- Det är sant. - Men du är som alla andra.
Nej, Adrian.
Nej.
- Ner på knä. - Adrian.
Ner!
Okej, visst.
Jag står på knä, Adrian. På knä.
Jag älskar henne. Jag ska skydda henne.
Jag kommer att skydda dem båda.
Adrian, snälla. Gör det inte.
Jag är ledsen.
Adrian, snälla.
- Adrian, vad hände? - Var är Kevin?
- Han... - Adrian, lugna dig.
- Du måste säga var han är. - Han är död!
Nej, nej...
Fan!
Pappa dödade honom.
Är du säker?
Han sköt honom i ansiktet.
Jag försökte...
- Vad gör vi? - Åker till gallerian.
Varför? Det var Kevin som ville dit.
Vi... Vi sticker härifrån.
Nej, nej!
Jag lovade honom... Jag lovade att skydda dem.
Jag lovade att ta hand om dem.
Okej.
Har du barn?
Inte vad jag vet.
Inget annat får dig att känna dig så stor
och så otillräcklig på samma gång.
Alex hade inget med dimman att göra.
Men jag...
orkade inte med att se henne i livet.
Lycklig dessutom.
Det var du som anlade branden.
Shelley, du måste sluta upp med de där vansinnigheterna.
De börjar tro dig.
Erkänn, annars gör jag det åt dig.
Jag ville göra det.
Så jag gick till ditt kontor för att prata.
Döm om min förvåning när jag hittade mat där.
Du hade inget där att göra.
Hur tror du de reagerar när de får höra att du har ett eget förråd?
Jag gör så gott jag kan. Jag försöker bara vara till hjälp.
Du vill skicka ut folk att leta mat fastän vi har här.
Nån måste hålla i rodret.
Det är viktigt att jag håller mig vid liv. För allas säkerhet.
Vi är väl galna båda två.
Tänker du erkänna?
Jag...
Nej. Shelley...
Eller ska jag göra det åt dig?
Nej! Snälla Shelley, vänta.
Nej, nej...
- Släpp mig. - Det är för allas säkerhet.
Du klarar dig nog, även efter att du blivit utkastad.
Var hos din dotter.
Är du redo?
- Jag tror... - Du vill stanna här.
- Och de andra? - De vågade inte säga nåt.
De ville inte göra dig besviken.
Det är inte så att vi inte tror dig.
Det är säkrare här.
Vi vill vänta och se.
Jag förstår.
Gör du?
Tack.
Må hon välsigna dig.
- Var är de? - De vill stanna. De skäms.
Det är verkligen fint här.
Är du redo?
Ja.
Att skörda liv skapar liv.
Släpp ut oss!
Hjälp.
Hjälp!
- Vad hände? - Jag hittade henne så här.
- Du gjorde det. - Nej, vänta!
- Jag hörde er tidigare. - Vänta!
Vem skulle annars ha gjort det?!
Alex.
Det var Alex. Jag såg henne springa iväg.
Shelley måste ha varit nåt på spåren.
Det var Alex.
Undertexter: Sylvia Juhlin-Dannfelt